El Museu Pau Casals, declarat d'Interès Nacional
En destaca el valor patrimonial de l'edifici com de les col·leccions que conté
![Pla general del jardí del Museu Pau Casals del Vendrell en la reobertura de l'equipament després del tancament per la crisi del coronavirus.](https://imagenes.diarimes.com/files/image_large/uploads/2023/11/21/655d2c30b47c9.jpeg)
El Museu Pau Casals, declarat d'Interès Nacional
Pau Casals és un dels noms més universals de la cultura catalana, violoncel·lista i director d'orquestra, que va lluitar per la música, la cultura i la pau. La Vil·la Casals, la casa que Pau Casals es va fer construir el 1910 a Sant Salvador, el barri marítim d'El Vendrell, és la seu del museu que porta el seu nom. La casa, d’estil noucentista, va ser concebuda inicialment com a casa d’estiueig i en ella hi va viure fins el 1936 quan es va veure obligat a marxar a l’exili. Quan Pau Casals es referia a aquest immoble deia que «aquesta casa és l’expressió i la síntesi de la meva vida de català i d’artista».
El Museu Pau Casals, a més de recollir la memòria universal d’aquest músic, té un fons molt important d’art amb obres destacades d’artistes catalans de finals del segle XIX i principis del XX i un conjunt de pintures del s. XVIII de Francesc Pla, el Vigatà, que decora una de les estances principals de la casa. A la galeria del jardí hi ha escultures importants com Nu femení, de Josep Llimona, i Apol·lo, de Josep Clarà. S’ha de considerar també la importància del fons d’objectes personals: mobles, instruments musicals, objectes decoratius, objectes personals, medalles i condecoracions, entre d’altres.
La Fundació Pau Casals
La Fundació Pau Casals va ser creada l’any 1972 per Pau Casals i la seva dona, Marta Montañez, amb l’objectiu de preservar el patrimoni que hi havia a la casa de Sant Salvador. Un any després de la mort de Pau Casals, l’any 1974, s’obre al públic la Sala del Sentiment, la Sala de Concerts i la del Vigatà, i no va ser fins el 1976 quan s’inauguri la casa com a museu. La Fundació Pau Casals va decidir tancar el museu el 1996 per realitzar una profunda rehabilitació, tant estructural com museogràfica, i va tornar a obrir les portes al públic l’any 2001.